-Faen, Victor! -Vi kjemper oss ut.
-Mamma! -Herregud. Alicia!
Alicia.
Strand!
Victor!
-Vi gjør vel ikke-- -Jo, det gjør vi.
La oss finne Alicia og Ofelia, og så drar vi.
-Jentene tok bilen! -Nei, jeg hørte at hun ropte på meg.
De døde kjører ikke, Madison. Kom igjen.
Victor.
Hun har det bra.
Det vet du ikke.
-Vi kan ikke gjøre noe nå. -Alicia ville ikke dratt.
Hun drar aldri. Hun er ikke slik.
-Hun var fanget og hadde intet valg. -Hun ville ikke gjort det.
Om hun måtte dra for å overleve, så gjorde hun det.
-Hun er selvstendig. -Ja.
Jeg sørget for det.
-Drikk. -Spar det. Jeg er ok.
Man sparer ikke vann. Man drikker det og finner mer. Kom igjen.
Tequila-bakrus hjelper ikke. Bare drikk.
-Fornøyd? -Begeistret.
Vi bør få litt søvn. Det er et dobbeltrom der oppe.
Vi er tryggere sammen.
Det er ikke smittede.
Hjelp, noen! Noen! Åpne døren!
Nei! Nei. Alicia! Det er meg!
-Mamma! -Be henne åpne døren!
-Går det bra? -Er du OK?
Hvem i helvete er du?
APOTEK
-God morgen. -Hva er det?
-Jeg dreit meg ut på utvekslingen. -Du stilte kolonien i dårlig lys.
Ja. Jeg vil gjerne gjøre det godt igjen.
-Du trenger vann for å lage melk. -Jeg lager ikke melk.
-Ha du laget medisiner her? -Ja.
Hvor er verktøyene dine?
-Får jeg? -Vær så god.
Jeg hadde en kompis, og...
...vel, han var ikke den mest følsomme typen, men...
...han var smart, kreativ - veldig kreativ.
Han pleide å gjøre noe
når han ikke hadde råd til påfyll. Har du en hammer?
Blander du ut dopet, blir lageret større.
Rusen blir mer øyeblikkelig. De vil forstå at vi har tuklet med det.
De bryr seg ikke. Alt de vet er at de blir høyere raskere.
-Men om de mistenker-- -Det gjør de ikke. Du er farmasøyt.
Jeg er narkoman, ok? Stol på meg.
Vær så snill, la meg gjøre dette.
Takk.
Ok.
-Bra teknikk. -Min kunnskap er begrenset, men god.
Vi vil kun vinne litt tid.
Mer tid, mer håp.
Og håp tar deg lenger enn en Gansito, ikke sant?
Vi bør finne Ofelia.
Hvor? Hvis hun ikke tok bilen, vil vi finne henne her.
-Tok hun den, har hun en destinasjon. -Eller så flyktet hun og er alene.
-Jeg lovte Daniel. -Du kan glemme det.
-Fokuser på her og nå. -Jeg gjør det.
Ofelia valgte å dra.
Hun trodde ikke at vi ville klare oss.
Det vil vi. Vi gjør det.
-Er dette alt vi har? -Ja.
Gjestene kontrollerer resten av hotellet.
-Er det mye? -Tørrmat, boksmat. Mye.
Nok til måneder.
Men de vil at vi forsvinner.
De vil fortsatt at jeg skal dø.
Oscar!
-Hva vil du? -Er du Oscar?
-Nei. -Vi må prate med ham.
Han må ikke prate med dere.
Vi forlater ikke hotellet. Dere forlater ikke hotellet.
Mye jobb må gjøres. Vi trenger hverandre for å gjøre det.
Legg fra dere våpnene.
Du kan ransake oss.
Slipp dem inn.
-Er vi sikre på dette? -Jeg er lei av å flykte, Victor.
Ta en pause om det trengs. Du kan arbeide til du stuper,
men jeg gir ingen æresbevisninger.
Så, hva skjedde?
Fortalte ikke Luciana? Hun sa at hun hadde gjort det.
Hun sa bare at du ble bitt og at du ikke ble forvandlet,
og hun har stor tro på deg.
Og ingen tålmodighet med min tvil. Ingen tålmodighet med meg overhodet.
Luci mangler tiltro, så hun tester oss først. Hun testet deg.
-Men man overlever ikke et bitt. -Tror du ikke at jeg ble bitt?
-Jeg tror ikke på mirakel. -Det er ditt ord.
-Hva vil du kalle det? -Å våge å tro.
Jeg tror ikke på det heller.
-Hva er planen deres? -Rasjonere og lete etter mer.
-Har dere familie et annet sted? -Familien min var her.
Noen dro. Grensen var stengt. Vi ble fanget.
-Hva vil dere? -Vi vil ha hjelp. Vi trenger den.
-Vi har ingenting å by på. -Jo.
Det er muligheter her for alle oss.
Det er et tomt hotell. Det vi har, vil vi gå tom for. Det er ingenting.
Dere har ikke vært utenfor murene. Dere har ikke sett det.
Dette stedet har alt. Man kan samle vann, forsterke portene.
Men vi må fjerne de døde.
Vi kan gjøre dette til et hjem.
Hvis vi hjelper dere må den kvinnen dra.
Elena gjorde det hun trodde var riktig i øyeblikket.
-Hun angrer det. -Hun drepte datteren min.
Sykdommen drepte henne.
Hva det enn er, det tok datteren din.
Vi har mistet våre kjære også.
Men vi kan stoppe det. Vi kan starte på nytt. Begge familiene.
Vi har felles interesser. Neste gruppe som finner dette stedet,
de kan være ondskapsfulle. Vi har sett det.
De vil ikke prøve å resonnere, de vil stjele og de vil drepe.
Vi har sett det også.
Så vi fjerner de smittede og sperrer for portene alene.
Men det blir lettere om dere hjelper oss.
Ta nøklene.
-Går det bra? -Ja.
-Det er ikke bra når du er stille. -Du forhandlet bra.
-Du kan ha konvertert noen. -Ikke moren.
Sorgen hennes driver henne.
Vi trenger dem. Taper vi disse kampene, mister vi et hjem.
Victor, hva er galt?
Jeg hadde et hjem.
Jeg skjøt Thomas. Jeg gravla ham der.
Jeg hjelper deg med å sikre dette stedet, men dette er ikke hjem.
Det er bra. Det er veldig bra. De vil aldri merke det.
La oss håpe det.
Ok, vi er tilbake før det blir mørkt. Ønsk meg lykke til.
Nick.
Det var en gutt på din alder. Han levde her et sted.
En narkoman. Og han prøvde å stjele fra meg flere ganger.
Når verden forandret seg, fikk han tak på noe.
Noe farlig.
Jeg vet ikke hva han tok, men han ble tatt for å være en sombra.
En mobb angrep ham, og samlet ham med andre smittede.
De holdt på å drepe dem.
Så jeg kastet meg inn, prøvde å redde ham. Det var lemmer, blod.
Det var kaos. Og i det øyeblikket, mens jeg ble slått av de levende...
...ble jeg bitt av de døde.
En hånd fant meg, og jeg så Luciana.
Hun tok meg med tilbake hit... vi ventet på at jeg skulle dø.
-Men det gjorde du ikke? -Nei.
-Du ble frisk? -Ja.
-Hva skjedde med gutten? -De drepte ham.
Man tror man er trygg blant dem.
Men man er aldri trygg med Marcos, menn med våpen.
Men du liker å være der ute, og det gjør meg redd for deg.
-Du høres ut som moren min. -Jeg prøver ikke å gjøre det.
Jeg ber deg ikke om å ikke dra. Alle her trenger at du drar.
Jeg ber deg være forsiktig. Modig, men forsiktig.
-Fordi jeg vil at du kommer tilbake. -Vel, takk.
-For hva? -For at du bryr deg.
Kom igjen! Kom igjen! Sentre ballen!
Kom igjen!
Ja! Mål! Ja!
-Spiller du? -Ja, når jeg var liten.
Urettferdig. Vi har ingen voksen!
Hun trengte det. Dere vil få en.
Gjør det.
Hei. Trenger dere en voksen? Trenger dere en voksen? Ja?
Får jeg spille? Ok, ok. La oss gjøre det. Jeg er med.
-Er du med? -La oss sette i gang.
Kom igjen, gutter! Kom igjen!
Kom igjen!
Mål!
-Du er en ugyldig innbytter. -Ta det opp med dommeren.
Du er en katastrofe.
Kom igjen, gutter! Kom igjen!
Hit. Ja, hit.
Francisco.
-Ta det rolig. -Noe har skjedd.
-Han er i stykker. -Ok. Pust dypt.
Fortell hva som skjedde.
Hva er galt?
-De fant ham. -Hvem?
Pablo.
Mål!
Hei, hei, hei!
Luciana.
-Du trenger ikke å bli med. -Du kan ikke spansk.
-Noen annen, da. -De andre er på vaktpatrulje.
Kjæresten din døde nettopp.
Han var broren min.
Herregud. Kondolerer.
Teller det mer?
-Familie vet hvor du kommer fra. -Ja.
Pablo var alltid der for meg.
Når vi flyttet for å arbeide i en maquiladora.
-Da alt forandret seg. -Er foreldrene dine utenfor byen?
Ikke faren min. Han forsvant før det begynte.
Vi sendte bud etter mamma, men mistet kontakten med henne.
-Vi burde lete etter henne. -Vi har lett. Pablo lette.
Og han hjalp meg med å finne fred da hun ble en av de døde. Men nå...
...vet jeg ikke hva jeg skal gjøre.
Jeg er lei for det.
De kan ikke åpne dører. Vi kan bare forlate dem.
Om en slipper ut, starter det igjen. Vi må gjøre rent bord.
Takk.
-Noen kom på egen hånd. -De fulgte ditt eksempel.
Vi trenger dem. Vi trenger flere hender.
Det er en etasje av 17, av tre bygninger. Det vil ta uker.
Vi kan ikke gjøre alt dette og la en drittsekk ta det fra oss.
Beklager.
-Du har ikke gjort noe galt. -Det du sa var sant.
Du oppfostret deg selv.
Særlig etter at pappa døde. Akkurat da du ikke burde gjort det.
Det er min feil.
Du gjorde ikke noe galt.
Alicia.
Kom opp fra vannet.
Alicia.
Vi må ikke ta rom etter rom, eller etasje etter etasje.
Vi trenger ikke å drepe dem.
FARE TVERRSTRØM SVØMMING FORBUDT
Luciana sa at du gjorde som vi sa. Du var forsiktig i Pelicano.
Jeg viste de jævlene respekt. Jeg smisket, kalte dem señor.
De skar ballene av meg.
Heller ballene enn hodet. Du overlevde.
-Å overleve føles for jævlig. -Du vil bli vant til det.
-Hva er dette? -Det er ditt.
Jeg flytter deg ut av sykestua. Jeg trenger sengen din.
-Jeg trenger ikke alt dette. -Du fortjener det.
Du har gitt kolonien en gave. Vi har vunnet mer tid.
-Jeg blandet bare noen piller. -Det var mer enn det.
De tre avdelingene henger sammen her. Vi leder dem gjennom det rommet.
Den korridoren leder mot moloen.
Alle som havner i trøbbel, stikker til et trygt sted.
Ellers, led dem mot meg. Jeg fører dem til havet.
Hold øye med dem. Vær i forkant. Ok? Du kommer til å klare det.
-Skatt? -La meg gå ned til moloen.
-Mamma, du vil bli fanget. -Jeg trenger deg i båten.
Jeg stoler ikke på noen andre.
Jeg så etter deg i baren...
...og prøvde å nå frem til deg, og var redd for at jeg ikke klarte det.
Når jeg klarte det, så jeg en død kvinne.
Hun hadde hår som deg.
-Jeg trodde... -Nei, du mister ikke meg.
Jeg mister ikke deg. Aldri.
Gå. Vi ses i vannet. Ok?
Hei!
Kom igjen.
-Fulgte alle etter? -Så vidt vi kan se.
-Alicia burde vært her nå. -Og Hector.
-Ok. -Sikker på at du ikke trenger hjelp?
Det er nok med en. Gå dit for å møte meg. Skynd dere.
Hele veien!
Kom igjen!
Hopp i!
Kom igjen, hopp ombord!
Vent! Det er for grunt. Skyv oss lenger ut.
Ok. Det er bra. La det være. Vi er klare.
Kom igjen!
Hele veien. Hele veien til enden.
Herregud.
Kom igjen, Alicia. Kom igjen.
Hele veien.
Kom igjen! Hele veien.
Kom igjen!
FARE ADGANG FORBUDT
-Kom igjen. -Mamma! Mamma!
Kom igjen, Hector! Kom igjen!
Mamma! Mamma, vi er her borte!
-De klarer det. -Gi meg hånda di!
-Vi klarte det. -Kom igjen, følg etter oss!
Kom inn.
-Jeg var for trøtt til å sove. -Kom inn.
-Leser du en ordbok? -Ja. Ja.
Jeg må lære meg å snakke med noen som ikke er deg eller Alejandro.
-Hvordan går det? -Jeg har på meg rene sekker.
-Du har på deg rene sokker? -Sa jeg det rett?
-Nesten. Jeg har på meg rene sokker. -Jeg har på meg rene sekker.
-Sokker. -Sokker, sokker.
Veldig bra.
Hadde jeg visst om dette, ville jeg lest spansk på high school.
Hva tok du?
Bare meg selv, veldig seriøst.
Søsteren min hadde spansk. Hun var gullungen. Hun hadde en fremtid.
-Har du en søster? -Ja.
Hvordan det?
Jeg vet ikke.
Det er vanskelig å se for seg deg med en familie.
Lever hun?
Ja, jeg tror det. Jeg håper det.
Hva med foreldrene dine?
Moren min var sammen med søsteren min da jeg dro.
-Faren din? -Han er borte, men det var før.
-Kondolerer. -Det er ok.
Vi har alle mistet noen.
Bør vi vente på dem?
Broren min er ikke klar for dette.
Maten vil være her når han er klar.
Hvilket rom er bryllupssuiten?
Tårnet, 1711.
Hei, jeg kommer tilbake til skålen.
Er hun der inne?
Vi møttes på UCSD.
Det tok meg et år før jeg turte å snakke med henne. Bare å prate.
-Jeg kunne ikke puste. -Jeg kjenner den følelsen.
Nei, det gjør du ikke.
Jeg trodde aldri at jeg ville gi henne en ring på fingeren.
Men det gjorde du.
Jeg vet den følelsen også.
Jeg vil ikke la deg.
Jeg vil ikke la deg røre henne.
-Jeg er lei for det. -Det er ikke rettferdig.
Det er det ikke.
Ingenting av det.
At du lever med dette er heller ikke rettferdig.
For deg. For henne.
Det der er... ikke kona di.
Ikke lenger.
Hvordan vet du det?
Døden adskilte dere. Løftene deres gir deg tillatelse.
-Jeg vet ikke hva jeg er uten henne. -Du vil aldri bli den samme.
Men så...
...en morgen vil du begynne å tenke som en ny.
Noen du ikke kjenner ennå.
Personen som kommer etterpå.
Jeg likte den jeg var.
Det gjorde jeg også.
La meg hjelpe deg.
Hva heter kona di?
Jessica.
La meg hjelpe... Jessica.
-Beklager. Jeg sovnet. -Det er ok.
-Nei, jeg bør gå. -Nei, sov. Jeg kan sitte her.
Nei. Folk vil sladre.
-God natt. -Får jeg spørre om noe?
I morges sa Alejandro til meg
at du tester folk.
Han sa at du testet meg.